![](/data/articles/5/55/article-5533/ko_-papi_r-ollo_-ko_kia_lli_ta_s_enterio_r2_The_Space_fit_800x10000.jpg?key=bc0c6c13444fbc6fd45bc5c2e80398ae)
A tágas kitekintésű művelődéselméleti esszé, Az idő formája megkísérli összekapcsolni a tradíció mindent átható erejét a hagyományok közötti átjárhatóság pluralitásának kortárs igényével, felhíva a figyelmet arra az ellentmondásra, hogy a tradíció túlerejének hangsúlyozása határt szabhat a jövő radikális vagy progresszív kísérleteinek, míg a hagyomány túlzón nyitott kezelése éppen a múlt, az eredet egysíkú, homogén értelmezésének veszélyét hordozhatja. Bár Kiss Botond András alig hét éve fejezte be művészeti/grafikusi tanulmányait, szemlélete, gondolkodásmódja, művészetének kiindulópontja már kezdettől azt kutatja, hogy a hagyomány/a múlt/a tradíció örökségét milyen módon lehet hitelesen kiterjeszteni a jelenre és a jövőre.
Filozofikus érdeklődésű, ugyanakkor letisztult és szikár stiláris igazodású művészetének fókuszában az idő vagy épp az időtlenség megragadása áll. Úgy alkalmazza a tradicionális grafikai, festészeti, könyvkötészeti eljárások bonyolult technikáit, hogy azokból végül konceptuális installációkat, műtárgyegyütteseket hoz létre.
![](/data/articles/5/55/article-5533/ko_-papi_r-ollo_-ko_kia_lli_ta_s_enterio_r_The_Space_fit_800x10000.jpg?key=dd41f41991672368993370c2aee1023b)
A múlt öröksége és az intuíció haszna
2017-ben készítette el diplomamunkáját, a Lépőkövek című installációt, amely előrevetítette spirálisan felépülő, bizonyos kérdésekhez és problémakörökhöz újra meg újra visszatérő szemléletét. Ilyen a leitmotívként felbukkanó, komplex szimbólum, a kő, másrészt a keleti látásmódból eredő meditatív szemlélet. Ez az alkotás a művész tézisének is tekinthető: hogyan válik az ősi, forma nélküli anyag, a kő az egész civilizáció alapegységévé, gondolkodásunk metaforájává.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Illeszkede_s_9_grafit_akril_japa_n_papi_r_va_szon_100x100cm_2021_fit_800x10000.jpg?key=f1ab8e8486975032dab63204398809ed)
Az ezeréves múltra visszatekintő japánkertekben minden egyes tárgy és elem, valamint struktúrájának egésze is szimbolikus tartalmú: a kavicsokból, kövekből és sziklákból épülő zen szárazkertek talán a leginkább absztrakt megvalósulásai a természet mesterséges leképezésének, ami nem is véletlen, hiszen a spirituális elvonulásnak és a meditációnak szolgálnak színhelyül. A japánkert egyik legjellegzetesebb motívuma a meghatározott úttá összeálló lépőkövek kanyargós rendszere, amelyen az ember csak szemlélődve, lassan haladhat. Kiss Botond András éppen ennek a „befelé irányuló figyelemnek” a jelentésrétegeit aknázta ki Lépőkövek című munkáján, amelyen semmilyen külső attribútum nem utal a japánkertekre, csupán a „kövek” hatalmas körré összeálló rendszere. A művészre jellemző módon, tisztán grafikai megoldásokkal hozta létre a monumentális léptékű nyomatot: a földre szitált lisztmezőre kör alakzatban helyezte a falon látható kép nyomódúcait, a különböző foltokat és formatöredékeket hordozó rézlemezeket.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Falak_2_Ko_rko_ro_s_le_pcso_k_grafit_akril_japa_n_papi_r_va_szon_100x100cm_2023__fit_800x10000.jpg?key=2a437e600fae8ac0db31e97de6144124)
A hatalmas grafikai installáció kilépve a térbe, különböző regiszterekben és dimenziókban indít párbeszédet múltról és jelenről, műfajokról és azok lehetséges átjárhatóságáról. Ugyanakkor fontos megemlíteni, hogy technikai szempontból milyen komplex problémákkal találkozott az alkotó a grafika szokványos léptékét túllépő megvalósításakor: a létrejött nyomat egyedi és egyszeri monotípia, amelynek megszületését sorozatos kísérletezés és végül számos véletlen alakította. Így vált az „elkészült műhöz” vezető út egyenrangúan fontossá az „késztermékkel”. Ennek egyik izgalmas példája a Lépőkövekhez készült cianotípia-verzió (2017), amely egyszerre autonóm alkotás és egyben a munkafolyamat dokumentálása. A számokkal jelzett rézlemezekből kialakuló utak bonyolult és sajátos struktúrát hoznak létre, amely leginkább egy térkép vagy mérnöki vázlatrajz vizualitását idézi fel. A világ jelenségeit modellező strukturalista szemlélet pedig amúgy sem áll távol Kiss Botond Andrástól. Sőt, művészetének harmadik alappillérét éppen ez jelenti…
![](/data/articles/5/55/article-5533/Le_po_ko_vek_installa_cio_aquatinta_nyomatok_152_re_zlemez_liszt_Fe_szek_klub_Herman_Otto_terem_2019_fit_800x10000.jpg?key=3b012851e60d9c7222b51078e3c35c86)
Világmodell
Az, hogy a kövekből épülő utak és falak visszatérő motívumai Kiss művészetének, egyáltalán nem választható el modulokban gondolkodó munkamódszerétől: készített tárgyai, objektjei általában egy nagyobb egész (installáció) részei, pontosan úgy, ahogy az ábrázolt kövek is egy nagyobb egység (nevezetesen fal) alapegységei. A makettszerű rekonstruálás, mint rendezőelv nemcsak a látható világ vagy a saját tapasztalatból fakadó élmények megörökítését szolgálja, hanem az egyetemes összefüggések esszenciális kivonatolását célozza. Ennek meggyőző példája a 2020-ban készült Illeszkedés című könyvobjekt, amelyben puzzle módjára, szervesen illeszkednek egymáshoz eltérő kvalitású tárgyak és egységek: az aranymetszést idéző rendben egy téglalap befoglaló formájába kerül a gránit, illetve a kisebb, az betontömb és vörösgránitkocka, majd a kövek pandant-jaként, a túloldalon egy könyv digitális jelekkel teleírt lapja bukkan fel.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Le_po_ko_u_tvonalak_1000_x2800_mm_2017_fit_800x10000.jpg?key=285698141529a53f407b494124697971)
Valójában a kövek szerkezeti struktúrái szoros kapcsolatot mutatnak a szimbólumokkal telerótt lap vizuális összképével. Bár a makett elvileg szétszedhető, a világ rendjét és rendszerét prezentáló tárgyak csak ilyen formában és ebben a kontextusban nyernek önmaguk egyedi léténél összetettebb értelmet. A művész összetett technológiai tárházában külön meg kell említeni a fotó felhasználását. A fényképezés szerves része munkamódszerének, azonban csak a felhasznált technikák egyike. A 2020-as Szigetek című installáció épp a fotózásban rejlő léptékváltás lehetőségeit vizsgálja. A kavicsokból és vízfelületből épített makett makrófelvétele monumentális táj illúzióját kelti, felvetve annak kérdését, hogy egy adott nézőpont viszonylagossága milyen „igazságokat” hozhat létre.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Minotaurusz_kapu_50x60_gicle_e_print_2023_fit_800x10000.jpg?key=bddd05caad547a63b95eb10099986460)
Kiss Botond András érzékeny világa nemcsak az örökkévalóságot reprezentáló kövek statikus rendszereit, hanem a természet organikus, ilyen módon pedig tünékeny fenoménjait is vizsgálja. 2022-ben a The Space Galériában rendezett Meditációs vortex című kiállítása szintén egymással szoros kapcsolatban álló műveket mutatott be; olyan sorozatot, amelynek fő motívuma a széltől meghajló bambusznádak, az éppen hulló esőcseppek, a vízben létrejövő apró örvények pillanatnyi, majd szertefoszló jelenségeit ragadta meg. Ezek a véletlenszerűnek tűnő, banális jelenségek alakítják a világot olyanná, amilyen; hasonlóan a pillangóeffektushoz. A természet rendjének monoton ismétlődéseiben születik a változás. A művésznek a tartalomhoz mindig a megfelelő formát alkalmazó szemléletében éppen ez a sorozat, ahol kompozíciós szempontból a legtöbb szerep jut a véletlennek, illetve az alkotói gesztusnak, a szabadon áramló vonalnak. A Meditációs vortex műveinek struktúrája a szigorúbb négyzetrács helyett az átlós és körkörös formák köré épül.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Japa_n_kapu_50x60_gicle_e_print_2023_fit_800x10000.jpg?key=1c461fe3b9e0ad79cba99624d1571fa9)
Így hangzik a jól ismert gyermekjáték, amikor a kezünkkel formázott jelek döntik el, hogy a kő becsomagolja-e a papírt, a papírt elvágja-e az olló, az olló élét pedig kicsorbítja-e a kő – szimbólumokra redukált formában felidézve az élet szakadatlan körforgását. Az sem véletlen, hogy változó motívumokkal ugyan, de a kézmutató-döntéshozó játék már a kínai Han-dinasztiában, legalább kétezer év óta ismert a keleti kultúrákban. A Kiss Botond András legújabb műveit bemutató kiállítás címe e fent vázolt asszociációs mezőn kívül konkrétan utal a művész munkaeszközeire: a kőre, a papírra és az ollóra, amely alapanyagok felhasználási módjainak tág spektruma és széles jelentésbeli mezeje nagyban meghatározza az alkotó munkamódszerét és művészeti szemléletét.
![](/data/articles/5/55/article-5533/Illeszkede_s_ko_nyvobjekt_2020_fit_800x10000.jpg?key=1c070095da5ced390d733680b1c70176)
A Kő, papír, olló… kő kiállítás valójában ilyen komplex installációnak, sajátos makettnak tekinthető, ahol az egyes részelemek (műtárgyak), bár külön is szemlélhetők, mégis az egység részét képezik. A művész figyelmének fókuszába ismét a kő került, mint alapegység, etalon. A kő ősi természeti képződményként, az emberi civilizáció első tudatosan felhasznált építőanyagaként, ércnél maradandóbbként jelenti az archetipikus alapmodult. Vegyes technikájú művein a fragmentumként felbukkanó falak pedig éppen azért izgalmasak a művész számára, mert struktúrájukat, rendszerüket és stabilitásukat a kövek változó elhelyezkedése, sajátos hálózata határozza meg. Kiss Botond András munkamódszere a festészet, a grafika és a könyvkészítés elegyéből alakult ki: a vászonra több rétegben felapplikált, kivágott japán papírok faktúrája határozza meg az ábrázolt (és fiktív) kőfal illeszkedésének végső statikáját, amelynek plasztikus összhatása a hordozóra hintett grafitpor halványuló vagy épp erősödő intenzitásából alakul ki. A művész (re)konstuáló attitűdje nyilvánul meg a Kapuk című fotósorozatán, amelyen egészen sajátos, lebegő-levitáló állapotban idézi meg a kapu mint történeti szimbólum mögött rejlő összetett jelentésrendszert.
![](/data/articles/5/55/article-5533/ko_-papi_r-ollo_-ko_kia_lli_ta_s_enterio_r3_The_Space_fit_800x10000.jpg?key=8cee88f1bd93f00fcbe4a27a55306114)
Kiss Botond András archeológiai, muzeológiai érdeklődése egész munkásságát jellemzi, így nem meglepő, hogy a kő metaforikus lehetőségeit boncoló kiállítás is egy ősi, ugyanakkor absztrakt jelben summázódik. A vaknyomatokon és az objekteken megidézett lépcsőzetes csillagforma olyan geometrikus díszítőelem, amely az első nagy kultúrákban (Egyiptom, Mezopotámia, dél-amerikai kultúrák) egymástól szinte függetlenül bukkantak fel falakat díszítő, fülkéket strukturáló formaként. Ebben a motívumban valósul meg teljesen a kő „megregulázása”, az ember által vágyott teherhordó képesség kiaknázása, a kő emberi karakterrel, illetve történelmi léptékkel való felruházása.
![](/data/articles/5/55/article-5533/ko_-papi_r-ollo_-ko_kia_lli_ta_s_enterio_r4_The_Space_fit_800x10000.jpg?key=27dfa55eda8d1da0888aa49c2cace75a)
Kiss Botond András (Budapest, 1992) a Magyar Képzőművészeti Egyetem képgrafika szakán végezte tanulmányait 2012–2017 között, ahol mestere Lengyel András volt. Jelenleg a budapesti Szépművészeti Múzeum papírrestaurátori műhelyének munkatársa. 2019-ben Japánban, 2015-től ismétlődően Olaszországban tett tanulmányútjai fontos inspirációt jelentettek művészetében. A hagyományos grafikatechnikai eljárások mellett objekteket, fotókat, installációkat és művészkönyveket készít. 2022 óta a The Space Galéria művésze.
Kiss Botond András Kő – Papír – Olló – Kő… című kiállítása a The Space Galériában január 11-től február 9-ig tekinthető meg. (1015 Budapest, Hattyú utca 16. földszint 4. – 53-as csengő – Nyitvatartás: szerda–péntek 12:00–18:00 vagy bejelentkezéssel – E-mail: hello@thespace.hu – Telefon: +36 30 9148 442).